PILDID MINEVIKUST Neljas film
Ennemuistsetel aegadel elasid rikkad hästi, aga vaesed halvasti.
Rikkad sõid, jõid ja lõbutsesid hommikust õhtuni, aga vaesed töötasid.
Või hakkasid röövliteks.
Röövlite atamaniks oli Kudejar. Ta röövis rikkaid ja aitas vaeseid.
Rikkad hirmusid ja pöördusid tsaari poole, et too annaks neile vägesid Kudejari võitmiseks.
Kahurid kõmmutasid igast suunast, ratsanikud kappasid siia-sinna,
kuid Kudejar polnud argade killast.
Ta röövis endiselt rikkaid, aga aarded peitis koopasse Tühjal Mäel.
ÖÖ TÜHJAL MÄEL
Nad kohtusid varasel hommikutunnil ja ruttasid teenistusse.
Üks neist töötas preestrina, teine pimeda kerjusena,
ja nagu öeldakse, elasid mõlemad jumala armust.
Vabal ajal pidasid nad arutlusi jumalast, pühakute elust,
vaidlesid, kuid ei läinud kunagi tülli.
Mõlemad olid lesed ja kasvatasid lapsi. Lapsed olid samuti lahutamatud.
Nii jõudis kätte aeg, kus isegi pimedale oli selge:
Vanja ja Manja armastavad teineteist.
Ja siis ütleb kerjus papile, kas poleks aeg pulma peale mõelda, naaber?
Pulma peale? Anda Manja kerjuse pojale?!
Tead ka, kellele ma ta annan?! Annan kõige...
Loll oled, naaber!
Sa ehk ei tea, kes me verelt oleme? Võibolla oled sa ise meiega võrreldes kerjus!
Igatahes - sõna järgnes sõnale, lõppes armunute muretu elu.
Aga selle ajaga jäi kerjus solvangust haigeks. Ta kutsus Ivani enda juurde ja ütles:
"Tea, pojake, et meie esivanemaks oli ataman Kudejar.
Oma vara peitis ta koopasse Tühjal Mäel oleval vanal kalmistul.
Ma näitan sulle teed koopasse,
ainult pea meeles, et pead minema sinna täiskuu ööl."
Kõik oli nii, nagu ütles isa.
Jõudiski kätte kesköö ja Ivan nägi lausa enda kõrval oma esivanema kivist nägu.
Siin ongi see tee ja need kolm kivi.
Seal all oli koobas.
Kuid välja ilmusid aarde valvajad, endised Kudejari kartmatud sõdalased.
Ja siin on ka ataman ise!
Kelle te kinni võtsite?
Vaata, milline kena nooruk! Täitsa minusse!
Ma tean sinu häda.
Ma ootasin sind ja panin pulmakingi valmis. Võta see vastu!
Sellest paadist leiad kõik, mida vajad.
Noh, saage õnnelikuks! Aga paat ise viib teid koju.
Manja ja Vanja abiellusid varsti, elasid kaua ja surid mõlemad ühel samal päeval.
Nii on ilmselt tavaks muinasjuttudes öelda.
Jutustas Pastella